„Amikor az ember már madár”: Életút- és tértapasztalat Weöres Sándor, Nemes Nagy Ágnes és Pilinszky János verseiben - Hernádi, Mária (Közösségi Kapcsolódások - tanulmányok kultúráról és oktatásról, 2024)
Tanulmányomban az életallegóriákat vizsgálom a későmodernség három költőjének (Weöres Sándor, Nemes Nagy Ágnes, Pilinszky János) verseiben. Ez a műfaj a teljes emberi életút ábrázolására tesz kísérletet, s az élet – mint időbeli folyamat – egymás után k övetkező szakaszait terekkel metaforizálja. Az első fejezetben az énnel mint az életfolyam kiindulópontjával foglalkozom, a másodikban az úton lét és a vándorlás motívumával, a harmadikban az életszakaszok, az köztük megtörténő határátlépések, és az ezek nyomán kirajzolódó életút-mintázatok költői reflexióival, a negyedikben pedig az öregedés folyamatát tematizáló versekkel. Tanulmányom ötödik, utolsó fejezetének középpontjában Weöres Sándor gyetemes érvényű életallegóriája, a Via vitae című vers áll. Ennek értelmezésével – kitekintve a másik két szerző párhuzamos gondolatmenetű költeményeire (Nemes Nagy Ágnes: [Sötét volt és magas]; Pilinszky János: Egyetenes labirintus) – arra a kérdésre keresem a választ, hogy a három költő létszemléletében a szűkülés és a fogyatkozás, vagy a tágulás és a növekedés tapasztalata határozza-e meg inkább az életutat. Írásomban a teljesség igénye nélkül, inkább metszeteket alkotva vizsgálom a három szerző életút-értelmezéseit.